![](https://nuskull.hu/wp-content/uploads/2024/09/linkinpark-mike-emily-245x245.png)
2008. február 25.
Tracklist:
01. Lifeline (5:17)
02. You Wear Their Masks (6:18)
03. Storm Comin' On (km. Jarboe) (5:58)
04. End of the Road (5:34)
Műfaj: experimental rock, poszt-metal, shoegaze, poszt-rock, drone
Támpont: Godflesh, Pale Sketcher, Nadja
Hossz: 23:07
Megjelenés: 2007. október 4.
Kiadó: Hydra Head Records
Webcím: Ugrás a weboldalra
Justin Broadrick neve egyet jelent a progresszió és az innováció fogalmával, s elég csak pár pillantást vetnünk meglehetősen tarka zenei pályafutására, hogy eloszoljanak kétségeink az állítás igazságtartamát illetően. Hisz ha csak a nagyközönség által leginkább ismert, bandák tömkelegére hatást gyakorolt ipari pionír Godflesh nevét hozom fel példaképp, vagy a bemutatásra szintén nem szoruló, ugyancsak úttörő jelzővel illethető brit grindcore legendaNapalm Death-t – kinek Scum lemeze „A” oldalán hallható a ’69-ben, Birminghamben született fiatalember gitárjátéka –, az már kapásból két olyan banda, melynek munkássága nélkül egészen máshogy festene korunk zenei palettája.
A gyors muzsikák egyik alapművévé avanzsálódott Scumon való közreműködése idején még csak 16 (!) éves Justin első megmozdulása, a Final ’82-ben kezdte bontogatni szárnyait, ám azóta egy szakajtónyi projekt bizonyítja, hogy emberünk nem pihen a babérjain, s nem ismer tréfát, ha a zenei horizont folyamatos tágításáról van szó. God, Ice, Curse Of the Golden Vampire, a hiphop-os Techno Animal, Head Of David, Fall of Because; mind-mind a keze nyomát viselő, nem egyszerűen kategorizálható projekt, melyek felfedezése, megismerése nem mindennapi élményt rejthet. Emellett a Knuttól az Agoraphobic Nosebleed-ig, valamint a Panterától az Isis-ig terjed azon előadók impozáns listája, kiknek egy-egy szerzeményét mixelte át. Rátérve a Godflesh lassú, kínzó, rideg és teljesen egyéni arculatánál sokkal lágyabb világot képviselő Jesu-ra; a formáció révén hősünk igencsak aktív évet zárhatott tavaly; hisz kiadványai mennyiségével a lehető legjobban prezentálta milyen is az, ha egy kreatív figurát istenigazából elönt az ihlet. Nem elég, hogy februárban napvilágot látott a Conqueror című várva-várt második nagylemez, még az októberi, tulajdonképp eddig kiadatlan felvételeket tartalmazó Pale Sketches is e titulussal vonult be a fiatalember diszkográfiájába. Ugyancsak októberi kiadási dátummal lett jegyezve a Lifeline kislemez, míg az ambient Eluviummal közös split júliusi, a Sun Down / Sun Rise EP megjelenése pedig áprilisra datálható. S még mielőtt bárki a minőség kontra mennyiség problematikáját kezdené feszegetni a sok kiadvány kapcsán, le kell szögeznem, a fiatalember nem adott még ki fércmunkát kezei közül a haladó, gondolkodó muzsikák égisze alatt, bár önmagához mérten van azért némi hullámzás.
A temérdek zene kapcsán néhányan már hangot adtak abbéli aggályaiknak, hogy fennáll egy ismételt idegösszeroppanás lehetősége a Broadrick-családfában, ám meg kell hagyni, a Godflesh-nél sokkal nyugodtabb, valahol feszültség-mentesebb Jesu dalokat hallgatva ezt nehéz elképzelni. A hipnotikus, lassú, és hol programozott, hol élő dobokra érkező monoton drone doom illetve ambient post-rock riffek egy teljesen más világba képesek átrántani, ahol ritkán kerekedik fenyegető hangulat – még leginkább a monstre két dalos, negyven perces Heart Ache kislemez idején lehetett ezt rájuk fogni. A nyitó címadó egyszerűen szép elszállásai, s lágy, fátyolszerű csordogálásai engem a Conqueror trackjeire emlékeztetnek, a pulzáló gitárfüggöny Justin lágy, éteri énekével kiegészülve a szürke, koszos és ébredező iparvilág első fénysugarát jeleníti meg lelki szemeim előtt (elég csak az első három képre egy pillantást vetni itt). Emellett még némi elektronika is hozzájárul a meleg soundba burkolt andalító muzsika teljessé tételéhez, bár kevesebb, mint a Pale Sketches-en. Az erőteljes aura szabadon játszadozik érzéseiddel és hangulatoddal, a You Wear Their Masks fel-felerősödő riffjei egy fokkal kiábrándultabban ölelnek körül, akárcsak a jelzésértékű címmel ellátott End Of The Road-ban, amellett, hogy nagyon messzire utaztatnak. A Storm Comin’ On pedig a Swans-díva Jarboe vendégszereplése okán említendő meg; s itt hallható a self-titled nagylemeztől kezdve fel-felbukkanó Prong dobos Ted Parsons és Diarmuid Dalton basszer játéka is. A dal, bár három társa mellől nem lóg ki, mégis remekül színesít a női ének széles spektrumát alkalmazva. A Jarboe-val közös munka azonban ennyivel nem fejeződött be, a The End Records színeiben egy közös lemez várható, melyhez a J2 nevet választották, borítékolható, hogy az is minden ízében különleges hallgatnivaló lesz.
A Jesu negyedik (ha a közönségkedvenc Silvert is számolom) kislemeze ismét igényes és egyedi zenét rejt, érdemes benn (s a fentebb említettek teljes munkásságában) elmerülni, mert nem mindennapi (s egyben nem minden napra való) élménnyel gazdagíthatja azokat, akik vállalkoznak az utazásra. Igazán nehéz eldöntenem, melyik Jesu kiadványt válasszam a legerősebbnek a 2007-es termésből, de ez a négy dal nálam benn lenne az első háromban. 8/10.